I tidligere afsnit.
Slaver bliver aldrig gladiatorer. Og dem mangler vi.
- Vi må bekæmpe dem. - Crixus, sæt dem fri.
- Vi styrkes. - Vi mangler våben.
Jeg takker for venligheden. Den værdsættes.
Stemmer det? Lå du med hende?
Du må dræbe Gaius Claudius Glaber.
Når Claudius kone rejser til Rom i aften.
Dine mænd er mine nu.
BALANCE
Hvor fører du mig hen?
Jeg beder dig, jeg er med barn.
Nogen nærmer sig.
Følg min sti. Og afvig ikke.
Kom.
Hvad fører dig så langt fra vejen? Med en så frugtbar?
En gammel krikke, der faldt om.
Skovens sti til Pompeji er kortere for min kone.
Et helt liv kortere, uden varsomhed.
Spartacus' mænd angreb en vogn tæt på.
- Spartacus? - Måske bør vi skynde os, elskede.
Så samme skæbne ikke rammer os.
Hvis det ikke er for sent. Hvor fik du det fra?
Vores hest, da den styrtede.
På vej mod Pompeji, ja. Har I anliggender der?
- Kød og ben, udskåret for mønt. - En slagter?
- En fornem kjole. - Jeg er prætorens ...
Jeg beklager.
Hjælp! Hvem som helst, hjælp mig! Hjælp!
Hæv stemmen igen, og jeg skærer tungen af din mund.
Nævn din pris. Min mand vil betale for at få mig igen.
Jeg søger ikke løsepenge.
- Vil du berøve mig livet? - Nej, det tilfalder ikke mig.
- Jeg kunne have brugt spyddet. - For langt borte.
Bedømmer du afstand bedre end min hånd?
Jeg kender din styrke og magt.
- Styrke og magt? - Og du er gavmild og retfærdig.
Jeg har skuet ind i dit hjerte og ved, hvad det rummer.
Mit hjerte havde ikke behaget dig i mine unge dage.
- Jeg var mere dyr end mand. - Og hvem tæmmede bæstet?
Din hustru, selvfølgelig. Jeg beklager.
Tag Glabers kvindes liv, som han tog din kvindes liv.
Hævn dig og stop den lidelse, der rammer alle mellem dig og hævnen.
Havde jeg ikke talt med Gannicus, vidste han intet om Ilithyias færd.
- En beklagelig fortalelse. - Jeg søgte at tale ham til fornuft.
Jeg bad ham hjælpe dig i jagten på Spartacus.
Han har vel allieret sig med thrakeren.
De var begge slaver under dit hus, ikke?
Med år mellem sig.
- De mødte aldrig hinanden. - Så vidt vides.
Men det er uden betydning nu.
Gannicus har nu min hustru og ufødte barn.
Om hun endnu trækker vejret.
Han ville ikke risikere at fjerne hende fra byen for at dræbe hende.
Hun lever. Jeg mærker hendes hjerte slå, som var det mit.
Din mænd må gennemsøge området og finde hende.
- Det vil tage månedsvis. - Så bed Rom om hjælp.
Dette skal ikke rygtes hinsides disse vægge.
- Men Ilithyia ... - Blev taget fra en prætor!
Senatet skal ikke hviske om, at jeg ikke kunne beskytte min hustru.
En vis afgørelse. Du må tænke på din fremtid.
I taler om politik? Ilithyia er en elsket ven og hustru.
Hun bærer dit barn og dermed forbindelse til Albinius' formue.
- Den mistes uden hende. - Belær mig ikke om risikoen!
Prætor.
- Er det gjort? - Sporene efter hændelsen er borte.
Ingen vil ane uråd.
Godt. Saml dine mænd.
Seppia, jeg vil udveksle ord.
Jeg ville ikke hæve stemmen igen -
- hvis du vil forblive i denne verden.
Uden Ilithyias gunst vil jeg hurtigt falde bort.
Jeg lader dig aldrig falde så langt, elskede.
Ikke så længe, jeg endnu værdsætter dit selskab.
Godt. Hold øje med mine skuldre. De vil afsløre næste træk.
- Du lærer hurtigt. - Jeg oplæres også af en gud.
Igen.
Du kæmper som et skide barn.
Jeg håber, at du knepper bedre, end du slås.
Harudes, du afslører dit sind ved at bræge som en ged.
- Hvad siger han? - At du knepper dig selv i røven.
Nemetes. Saxa. Indtag position.
Skal vi også bruge træ i kamp?
Ti stille, og adlyd Oenomaus.
Jeg ved, hvordan man kæmper.
Jeg lærer jer ikke at kæmpe, men at vinde.
Så I ikke bliver romernes slaver igen.
Første position. Angrib.
Nemetes har ret, hvad angår manglen på rigtige våben.
Ved guderne.
- Du har taget Glabers hustru? - Nej. Hun blev lagt i mine hænder.
Og de vil håndtere hende retmæssigt.
Er det vor sag? Overfalder vi sagesløse kvinder med barn?
Glaber udviste ikke min hustru nåde.
Og hun fortjente langt bedre end dette væsen.
Den skide kælling.
Mønt før kusse, skiderik.
Kravl bort. Kravl.
Bliv lidt, min gode herre.
Vi vil gerne nyde dit selskab.
- Hvad søger du nu, syrer? - Gannicus.
En gladiator af omdømme i Capua.
Det siges, at han frekventerer din gesjæft, ikke sandt?
- Og nyder vin og skøger? - Ja, prætor.
- Jeg søger manden. - Han er her ikke.
Men der må være nogen her, der har delt drikke -
- og andre adspredelser med ham.
Jeg vil vide, hvad han sagde om sit skjulested.
Og jeg vil have mere at drikke og en skøge over min kæp.
Lad mig spørge igen.
Hvem her har talt med Gannicus?
Skuffende.
Vent. Vent.
Jeg så Gannicus udveksle ord.
- Med hvem? - Min slave, Marcia.
- Hvor er hun? - Din skide syrer korsfæstede hende.
Og jeg har endnu ikke modtaget rimelig kompensation ...
Gannicus har taget noget fra mig!
Og jeg vil have det igen!
Afhør dem alle.
Gør ikke dette.
Sagde min hustru de samme ord?
Inden romersk stål stjal hende fra mig?
Jeg ved intet. Mine hænder er uden blod.
Det gælder ikke din mand. Han fordømte hende til slaveri.
Derfor lever hun ikke. Og jeg søger hævn.
Du kan ikke gøre dette. Mit barn ...
Sura og jeg talte om børn.
Om den familie, vi ønskede os. Nu for altid nægtet mig.
- Som jeg nu nægter Glaber hans. - Barnet er dit.
- Løgn. - Gid, min tunge afgav løgne.
Men den taler bitter sandhed.
Mit blod stoppede, da du lå med mig hos Batiatus.
Lucretia havde lovet mig Crixus. En ondsindet spøg.
Mindet derom lever endnu, ikke sandt? Om den nat.
Om dig inde i mig.
Jo.
Som mindet om mine hænder om din strube.
Så fuldend det, de påbegyndte.
Tag mit liv og dit barns.
Må din hustru vende sig fra dig i efterlivet.
Stemmer det, at han var en storkriger i arenaen?
Jeg troede, du holdt med Nemetes.
For øjeblikket.
Oenomaus er ikke opløftet over din tilbagekomst.
Jeg ventede ingen broderlig hilsen.
Jeg ventede ej heller at se dig igen i dette liv.
Men her står du.
Gid alt var så let.
Jeg har set båndet mellem jer.
Hvad uenigheden end skyldes, vil det gå over.
Jeg vandt gerne hans gunst igen.
Prætorens skøge er en god start.
En imponerende bedrift, der sikkert vil fremme vor sag.
Jeg søger kun dens ophør.
- Er det gjort? - Hun lever endnu.
Jeg gjorde mig til Roms fjende for at lægge hende i dine hænder.
- Men de er svage og rystende. - Jeg er ikke Glaber.
Jeg kan ikke dræbe en kvinde for hans ugerninger.
Og kvinderne, der blev korsfæstet i Capua?
Pint ihjel, fordi de vover at hviske dit navn -
- øjne, der skinner af tanker om frihed og oprør.
Tag hendes liv, og gør en ende på dette.
Eller lad utallige falde for din sag.
Bønner alene kan ikke vejlede os gennem disse mørke tider.
Vi må kigge indad og finde styrke i hjertets beslutning.
Så guderne vender sig fra dig, som fra Ilithyia?
De er altid hos os.
Deres vilje mærkes i ethvert åndedræt. I enhver berøring.
De vejleder vor hænder og tvinger os mod den rette handling.
Det vil glæde Gaius at høre.
Gaius holder ikke nøglen til Ilithyias frelse.
Jeg frygter, guderne har vildledt dig, så.
Jeg befaler ingen hære og kan ikke fremtrylle Gannicus.
Men dit bud vil bringe Varinius fra Rom.
Gaius udtrykte sig klart. Vi må intet fortælle.
Ord født af desperation.
Han vil beskytte sit navn, mens livet smuldrer under ham.
Seppia. Seppia.
Du søgte prætor Varinius' følelser.
Send bud, og du kan få dem.
Et barns luner. Sådanne tanker er sat til side for mere modne mål.
Dagen har været lang.
Vi ses under lagnerne.
Lad os gense emnet med morgensolen.
Beklager, jeg er ikke klar. Jeg vil tilbyde Gaius trøstende ord.
Er ord alt, du vil byde ham?
Jeg er gæst i dette hus. Jeg ønsker blot at ære vor generøse vært.
Det er under dig, Seppia. Det vil ikke begejstre guderne.
Var det ikke dem, der stjal min broder?
De sendte mig under dette tag.
Ser du det ikke? Guderne har sat mig på en sti mod Gaius.
Ligesom de har fjernet Ilithyia fra den.
En skælvende kvinde, der er gravid.
Hun er vist næppe så farlig, som du giver udtryk for.
Hun er gift med udskuddet, der ønsker os døde.
Men hun er dog ikke ham.
Crixus sagde, at hun dræbte Acer for ren morskabs skyld ved en fest.
Hun er lige så farlig som enhver anden skide romer.
En velkendt sang fra dit beskidte næb.
- Du kender min holdning, Lucius. - Som de fleste blindt deler.
Men vi er vel hævet over den slags?
Mad til den farlige fange.
Skal jeg også gøre et varmt bad klar til hende?
Vi nøjes med maden. Medmindre du frygter, at den vil udfordre dig.
Tidens tand blødgør alle.
Vær rolig. Jeg gør dig ikke fortræd.
Det var dig, der hjalp mig.
Da dyrene sprang på mig.
Hold mig ikke for nært.
Jeg skider med resten af dyrene.
Til barnet.
I det mindste vil du ikke dø af sult.
Du bærer intet mærke. Er du en fri mand?
Jeg tilhører republikken, som dig og dine.
- Og du kæmper med Spartacus? - Jeg kæmper for retfærdighed.
Retfærdighed? Spartacus vil knuse alt, vi holder af.
Så er han for sent på den.
Sulla tog mit land og min slægts og dræbte alle, der gjorde modstand.
Han gav det, han stjal, til sine mest loyale mænd.
Alle af dem romere.
Et sådant tab må veje tungt som årene går.
Jeg kan søge at løfte byrden.
Jeg troede fejlagtigt, du var hjælpeløs -
- men du kan lade solen gå baglæns og forme fortiden?
Min ægtemand er prætor i Rom.
Jeg er af betydning for ham, og mit barn er arving til min klans formue.
Gem de pralende ord til vigtigere ører.
Jeg kan ikke befri dig.
- Tager vi tre skridt, ryger hovedet. - Det beder jeg ikke om.
Blot at du bringer besked om, hvor Spartacus holder mig.
Du behøver ikke leve sådan her.
Alt, der blev taget fra dig, kan stadig gives tilbage -
- med en befaling fra min ægtemand.
- Mit tab er ingen lille ting. - Han kan godtgøre det.
Du kan få dit liv tilbage -
- til gengæld for mit og det barn, jeg bærer.
- Hun hævder, det er dit? - Med lidenskabelig sikkerhed.
Hun er en bedragerisk slange.
- Sandheden kløves af splittet tunge. - Hendes ord kan være sande nu.
Mindes du den aften i villaen, hvor jeg blev sminket som Apollo?
- For at ligge med Licinia. - Hun bar Dianas maske.
- Men det var ikke Licinia. - Ilithyia?
- Hvorfor sagde du intet? - Til hvilket formål?
Intet. Og det bør ikke intet have for dig.
Hvis det stemmer, vil hun blot bremse din hånd.
Hun er en tåbe. At vide, hun bærer det, der blev nægtet min hustru.
Læg Ilithyia i hendes grav. Sammen med fortidens pinsler.
At lade Glaber lide er noget, jeg har sultet efter -
- mere end luft og åndedræt.
Men tildeler jeg ham samme sår, bliver jeg så ikke som ham?
En mand, min hustru ville foragte.
Jeg vidste ikke, om du ønskede dette.
Hvilken mand kunne afslå?
Det er ikke tilbuddet, der bekymrede mig.
Det er snarere dit fokus på beklagelige hændelser.
Min arvings skæbne ligger mig på sinde.
- Og din kones? - En mindre anseelig ting.
Er ægteskabets bånd virkelig så koldt et anliggende?
Der var en tid -
- hvor kærligheden brændte så kraftigt som middagens sol.
Men dagen er blevet til nat -
- og har henlagt gyldne minder til skyggerne.
Du bør sole dig i lyset, som en mand som du fortjener.
Albinius tænkte ikke så højt om mig.
Eller resten af senatet.
Mød deres blik, når de får Spartacus' hoved -
- og se din anseelse stige.
Samt min broder hævnet.
Gid hans død ikke pinte dig således.
Smerten mindskes dag for dag. På grund af dig.
Jeg ville gengælde det, om din hustrus liv blev taget af Spartacus.
Din kiste flyder over med mønter og blod.
Begge tjent gennem hårdt slid.
Fik I nyt om Ilithyia?
Du har prætorens øre. Har han ikke fyldt dit?
Hans fokus på unge Seppia forhindrer vor tale.
Ungdommens friskhed.
Kan det undre, at han foretrækker hendes tunge frem for lyden af din?
Hendes flor vil visne, når Ilithyia kommer.
Du tildeler uvis fremtid stor vægt.
Har du ikke sporet Gannicus?
Hans sti sløres endnu, om end ikke gennem manglende indsats.
Vi gik fra sted til sted ...
... og forhørte os med næver og stål.
Svaret var altid det samme.
Jeg vil byde guderne et offer.
Og bede dem om bedre svar.
Lad os bede sammen.
Og søge guddommene i omfavnelse.
Ilithyia og hendes barn må findes. Mister vi dem ...
Hvad? Vil solen ikke længere vandre over himlen?
Vil elfenbensmånen styrte i det frådende hav?
Bortvis kællingen fra sindet, som Glaber har gjort.
Jeg er ikke en slave, du kan lægge hånd på!
- Jeg troede, du havde lært det. - Jeg beklager.
Jeg betvivler ordenes oprigtighed. Gentag det.
- Jeg beklager. - Igen.
Din position i dette hus dykker. Snart står kun jeg -
- mellem dig og mørkets afgrund.
Når dagen ankommer -
- vil du hilse min ånde på halsen velkommen som dyrebar gave.
- Forstår du dette, elskede? - Ja.
En gave fra guderne.
Lucius, hvor skal du hen?
- Jeg vil rense sindet. - Jeg søger det samme.
Lad os gå sammen og udveksle ord.
Manden slipper vreden fri mod træet.
Når jeg har risikeret alt, for at han kan søge hævn.
Du bragte dig i fare for at lette en tynget samvittighed.
Jeg vil ikke se flere falde for en tåbelig sag. Heller ikke min broder.
Vi er ikke længere brødre.
- Kan ingen sti reparere båndet? - Illusioner kan ikke repareres.
Vores broderskab. Den tillid, jeg udviste dig.
Løgne og bedrag.
Der går ikke en dag, uden det fortærer mig.
- Jeg gav gerne Melitta mit liv. - Og jeg tog det gerne.
Hvad skyldes da håndens tøven?
Har du samme usikre fodfæste som Spartacus?
Kan du ikke søge hævn, når den er i rækkevidde?
Din død vil ikke bringe hende i mine arme.
Den vil blot tjene som nåde og frigive dig for dine gerninger.
Så står jeg fordømt, indtil efterlivet tager mig.
Du står ikke for noget. Det har du aldrig gjort.
Vi må vente, indtil vor vagt er ovre.
- Tiden går for langsomt. - Så må vi være hurtige.
Er det således, I holder vagt?
- Jeg beklager, vi ... - Vi ville ...
Vi ville bare ...
Søg I blot jeres seng. Jeg vil våge over Ilithyia.
Vi takker.
Vær rar, jeg ønsker mere vand.
Det er skrækkelig, ikke? At leve i mangel og frygt.
Sådan er det at være slave.
Jeg beder dig. Til mit barn.
Er det sandt? Hvad du fortalte Spartacus?
Jeg sværger ved guderne.
Tager Spartacus mit liv, vil hans barns blod besudle hans hænder.
Han er en god mand.
Jeg vil ikke lade ham gå til grunde over dette.
Jeg vil ikke lade ham dræbe dig.
- Vil du hjælpe mig? - Ja. Jeg vil hjælpe dig.
Ud af denne forbandede verden.
Har du mistet din forstand?
Jeg vil blot skåne dig.
Tager du hendes liv, vil det tynge dig.
Så du fjerner valget og vælger den skæbne selv?
Jeg vælger den for at skåne dit hjerte.
Du kender ikke mit hjerte.
- Spartacus. - Forlad os.
Jeg vil udveksle ord.
Din tid her må opføre.
Du gløder som morgensolen.
- Din søvn må have været god. - Jeg fik næsten ingen.
Det er beklageligt.
Sådan ser jeg det ikke.
Det frygter jeg, at du vil.
Ud.
Jeg vil ikke lade dig true.
Jeg truer ikke.
Jeg vil advare om ham, du retter følelser mod.
- Ord vender mig ikke fra ham. - Tiden til ord er omme.
Kom. Jeg har noget mere håndgribeligt at vise dig.
- Hvor er prætoren? - I sit kammer.
- Hvad sker der? - En mand har nyt om Ilithyia.
Du hævder at have viden om min hustru?
Jeg hævder ikke blot. Hun holdes af Spartacus.
- Hun lever? - Indtil videre.
- Hvordan ved du det? - Jeg kommer fra hans lejr.
- Du er en af hans mænd? - Jeg er ingen fredløs.
Jeg er blot en gammel mand, der søger fred inden den evige søvn.
Sig mig, hvor hun er, og du vil blive rigt belønnet.
Din hustru pralede med din generøsitet.
Og lovede mig mit land, grebet af bastarden, Sulla.
- Er det muligt? - Det er i min magt.
Og hvad med min egen hustru? Mine børn.
Mine brødre og søstre, alle slagtet i Roms navn.
Er det i din magt at give mig dem også, din skide usling?
Rør mig, og din hustru dør.
Vender jeg ikke tilbage snart, dør hun.
Følger nogen efter mig, dør hun.
- Hvad ønsker Spartacus af mig? - Gaius ...
Du skal komme til byen Atella til fods, lige inden morgensolen.
Tre af dine mænd må følge dig. Det samme gælder Spartacus.
- Og Ilithyia? - Hun bliver overbragt til dig.
I bytte for en vogn, tungt læsset med brynjer og våben.
- Give våben til Roms fjender? - Det er hans pris.
Bliver dine mænd set ved Atella, kommer Spartacus ikke.
Og din hustru og barnet, hun bærer, vil være borte for evigt.
Nævnte jeg, at I ikke måtte røre mig?
Lad ham gå.
- Det virker ikke troværdigt. - Nej.
Men vi må gøre noget. Gør en vogn klar.
Prætor, vi kan ikke give dem midler til at bekæmpe os.
Hvilket valg har Spartacus givet os?
Der er altid valg.
Nej. Spartacus giver os kun én sti.
Og jeg må tage den.
Jeg er gammel, men intet fjols.
Det var en stor ting, at besøge monstret.
Det gav stor glæde at pisse i prætorens fjæs.
Spartacus, accepterede Glaber betingelserne?
- Jeg tager til Atella nu. - Ja!
- Lad os tage våbnene. Og hans liv! - Ja!
Nej. Ærer vi ikke aftalen, er vi ikke bedre end romerne.
Vi må holde den.
Må du kun medbringe tre, tager jeg gerne med.
Det gør jeg også, på trods af følgeskabet.
- Jeg tager også gerne med. - Jeg ville gerne have dig med.
Men du er ikke helbredt efter arenaen.
Jeg tager gerne hans plads.
- For en sag, du ikke tror på? - Oenomaus tror på den.
Det vil jeg måske også en dag.
Vend tilbage med våben. Og jeres liv.
Det er galskab at nære tillid til Glabers ord.
Jeg nærer ikke tillid til ham, men til mine mænd.
Vi vil gennemføre dette sammen.
Vi vil få midler til at sende Glaber og hans hær ud ad denne verden!
Spartacus!
Oldingen siger, du har min hustru.
Skåret fra hendes kjole. Hendes duft er endnu derpå.
Det kunne let være taget fra et legeme berøvet for liv.
Min tanker har udført gerningen.
Stål gennem kødet.
Hendes blod på jorden, som min hustrus blod flød.
- Men du tager ikke hendes liv. - Jeg er ikke dig.
Jeg dræber ikke en kvinde for hendes ægtemands tåbelighed.
Du skar mit navn i en død mands brystkasse.
Du har søgt at tage mit liv på Capuas gader. Og i arenaen.
Men du vender dig fra muligheden for at balancere gælden.
Jeg vender mig ikke fra noget. Snart vil jeg tage dit liv.
Kør vognen frem.
Jeg har fortrudt meget -
- siden vi første gang lagde øjne på hinanden.
Jeg beder til, at dette bliver anderledes.
Du vil få din hustru igen. Og hun vil give dig en arving.
Men når du kigger i dit barns øjne, vil jeg afspejles for evigt.
I mindet om, hvorledes jeg skånede dem begge.
Jeg frygter, at du har ret. Du er slet ikke som mig.
Din hustru var hjertet i dit bryst.
Du havde givet alt for at skåne hende.
Mens jeg vil gøre det samme for at se dig død.
Dræb dem!
Nu!
Søg dækning!
Salvius, giv signal!
Fald tilbage.
- Du ventede længe. - Jeg bindes af ære.
Hurtigt, inden de kommer til fode.
- Stik af. Jeg bliver. - Lucius.
Gå! Inden jeg kommer til fornuft.
Det er dog ingen romer ...
Lad dem ikke nå skovene! Af sted!
Du havde aldrig tænkt dig at bytte?
Jeg ville skænke Spartacus hans død.
- En skæbne, han undviger. - Du får ham snart.
For en hustru og den velsignelse, hun bærer?
Jeg betalte gerne hele verden for at få ham under min hæl.
Ilithyia må vende tilbage hertil. Guderne har ...
De kan træde ned fra himlene, om de vil se hende leve!
De næste dage vil jeg sørge over tabet af hustru og barn -
- og den formue, hendes navn bar.
Og vi vil sørge med dig.
Jeg vil bade.
Og lade blod og bekymringer skylles bort.
Gå. Jeg henter vin til formålet.
Ved du, hvad han har gjort?
Det, han måtte for at dræbe Spartacus.
Han har lagt verden i ruiner. Og med den grunden til at leve.
Din grund måske. Mit hjerte slår endnu.
Og hvad med din broders?
Gaius vil hævne hans død.
Så bør han vende sin vrede mod sig selv.
Det er din broders, ikke?
Slaverne tog det sammen med hans liv.
De er uplettede af begge ugerninger.
Hvor har du det fra?
Guderne førte mig til sandheden.
Gemt blandt Ashurs skatte.
Taget fra dem, der er døde ved hans hånd.
Han må have været der, da din broder faldt.
Men slynglen gør intet uden befaling fra Gaius Claudius Glaber.
Meget er tabt.
Dem, vi har elsket.
Dem, vi troede altid ville være ved vores side.
Men ved deres bortgang -
- er de kæder, der bandt os til fremmede ønsker, sprunget.
Og uden sådan et slag -
- havde vi ikke befundet os i hinandens arme.
Nej. Det havde vi ikke.
På knæ.
Jeg beder dig.
Ved du, hvad det er? At elske?
At fyldes med lys og håb?
At se den velsignelse gengældt -
- i øjnene på den eneste, der kan se dit hjertes dybder?
Det tog din ægtemand fra mig.
Jeg ville tage det samme fra ham.
Men han vælger hævn mod mig over dit liv.
At tage det gør intet.
Han elsker ikke dig, som jeg elskede min hustru.
- Du lader mig leve? - Tro ikke, det skyldes godhed.
Tekster: Jakob Mølbjerg www.sdimedia.com